Părintele Zaharia de la Essex „Nu putem iubi cu adevărat dacă nu am învăţat smirenia“
Părintele Zaharia de la Essex: „Nu putem iubi cu adevărat dacă nu am învăţat smirenia“![](/static/www_v2/img/logo.jpg)
„Singurul lucru pentru care omul merită să trăiască şi care dă sens vieţii lui este iubirea. Desigur, iubirea omenească obişnuită se deosebeşte întrutotul de iubirea dumnezeiască şi nu are aceleaşi însuşiri. Ea nu este decât o umbră palidă a iubirii dumnezeieşti. Atunci când iubirea se exprimă la nivel trupesc, ea nu este deloc iubire, ci doar o mişcare a patimii din noi înspre o altă persoana. Câtă vreme iubirea aceasta este stârnită de patima desfătării trupeşti şi a egoismului, ea ucide sufletul şi îl face pe om neputincios în relaţia sa cu Dumnezeu şi, prin urmare, şi cu semenii săi. Şi iarăşi, când în mintea şi în sufletul nostru ne formăm o imagine idealizată a iubirii, deoarece ea continuă să aibă ca temelie omul cel slab şi pătimaş, cădem într-o şi mai mare înşelare, care ne pustieşte duhul şi ne răneşte sufletul, încât cu greu află vindecare. În jurul nostru nu vedem decât tragedii şi legături dezastruoase, însa gândim că noi o vom scoate la capăt mai bine. Din păcate nu ne dăm seama de dimensiunile căderii şi neputinţei noastre. Aşteptăm de la semenii noştrii, luptaţi de aceleaşi patimi ca şi noi, o iubire desăvârşită şi puternică, lucru pe care noi înşine nu suntem în stare să-l oferim celorlalţi, căci toţi suntem prinşi în strâmtoarea păcatului şi apăsaşi de povara lui. Înşelarea noastră constă în aceea că aşteptăm ca cei din jurul nostru, care sunt şi ei făpturi neputincioase şi căzute, să satisfacă nevoia noastă înnăscută de iubire, nevoie pe care numai Dumnezeu poate să o împlinească cu adevărat. Este înşelarea să aşteptăm de la oameni ceea ce numai Dumnezeu poate să ne dea. El este Cel ce a sădit înlăuntrul nostru setea de iubire şi numai El poate să o potolească. Prin iubire Îl vom cunoaşte şi prin iubire ne vom asemăna Lui. Când suflă vânturile ispitelor lumii acesteia, chiar şi relaţiile ideale, care par neînchipuit de frumoase şi trainice, se destramă şi în urmă nu rămân decât ruine, care nemângâiaţi se tânguie, neînţelegând cum de s-a întâmplat aceasta.
Mai multe pe
Urmareste-ne pe Grupul de Whatsapp